//Második szál//
//Zárás//
*A tisztelet kivívásának és megtartásának eszközeiről folytatott eszmecsere csak-csak kivillantja vitába hajló sziporka természetét. Yeza bár simulékony, de nem szolgalelkű. Nem száll szembe a Báróval. Most nem. Nem érzi alkalmasnak az időt egy ilyen csörtére. Az érvekkel sem bajlódó válasz és a magabiztos ragadozómosoly sokat elárul. A Rőt nem replikáz, csak sóhajt egyet mosolyogva és megcsóválja a fejét. A férfiak mindig is hajlamosak voltak az ilyen dolgokról kissé egysíkúan gondolkodni. Ámbátor a Báró mégiscsak kereskedő. Róla joggal feltételezhetné, hogy az erő elvén kívül jóval nagyobb palettáról dolgozik, ami az eszközöket illeti.
Amikor a férfi rámutat az ismételt hízelgés tényére, Yeza csak cserfesen megvonja a vállát, mint akit csibészségen kaptak, de nem igazán próbálja tagadni. Az ezután kibukó kendőzetlen nyíltságra szája jobb szegletébe húzódik az a fajta mosolygás, amit akár wegtoreni jellegzetességnek is lehetne nevezni.*
- Én nem bízom senkiben *mondja kellemesen búgó hangján és finoman a kesztyűs kézre simítja a sajátját azon a mellkason. Csupán néhány szívdobbanás erejéig, nem tovább. Lehetne akár úgy is értelmezni, hogy mintegy megnyugtatásként szánja a dolgot a Báró esetleges, de nem valószínű lelkifurdalása miatt.* - Ne vedd türelmetlenségnek. Én sem veszem undokságnak, ha nemet mondasz. Nem bánt, ha Aztyan nyakába varrod a feladatokat, amikre őt találod alkalmasabbnak *mondja, aztán az ujjai közt megpörgetett virág felett a Báróra pillant.* - De lássuk be, rosszul venné ki magát, ha nem is próbálkoznék.
*Az igazat megvallva Yeza nagyon örül neki, hogy tiszta vizet öntenek a pohárba. Valószínűleg egyikük se mond újdonságot a másiknak, de az őszinte, kertelés nélküli szavaknak megvan a maguk varázsa.*
- Nem vagy rossz ember *erősíti meg.* - Kufár vagy *pontosít rá mindjárt utána egy rókamosoly kíséretében. Azt nem mondja ki, hogy ez enyhítő vagy súlyosbító körülmény, de talán valamiféle is-is sejthető ki a hanglejtésből. Nem vár szíves jótéteményt. Tisztában van vele, hogy ez a dolog érvek és ellenérvek, haszon és megtérülés mérlegén fog múlni. Leginkább.
A rum dolga egy kicsit oldja a komoly téma rájuk telepedő súlyát. A beszélgetés hamar visszavált jóval fesztelenebbnek ható csevegésre.*
- Valóban? *pillant érdeklődőn a sárga tekintetre, amikor a Báró az ital nevének eredetéről beszél. Bár Yeza nem túl alacsony, most mégis úgy pislog fel a férfira, mint egy lenyűgözött kamasz, aki issza minden szavát... és persze igyekvő lelkesedéssel szeretne meg is felelni neki.*
- Kupleráj *vágja rá szinte azonnal, aztán a szemét szűkítve töpreng egy kicsit.* - Rendetlenség. Rumbillion *ejti ki tökéletes hangsúllyal és ritmikával, ami a régi wegtoreni dialektusban kifejezetten trükkös tud lenni.* - Kavarodás. Nem, nem! Zűrzavar! *A megfelelő szinonimát előkerítve félig büszkén, félig elnézést kérőn mosolyog.*
- Egyszerre művelt és nagylelkű *biccenti fejét a felajánlásra. A tömjénezés most is könnyeden szökik Yeza szájára. Nem túl kenetteljes, nem túl behízelgő. Épp csak körbecirógatja az önbecsülés hiú holdudvarát. Az ígéret fövenyében pihenő lehetőséget, hogy esetlegesen rossz hírek érkeznek majd, nem bolygatja egy leheletnyit sem.* - Aztyan biztos nagyra értékeli majd.
*A Yezának tett szívesség ezen a ponton érzetre mintha kivédhetetlenül átfordulna valamiféle elismerő gesztussá a sebhelyes arcú felé a Báró részéről, amiben a vörös csupán egy csalafinta bog szerepét töltötte be, mely a kellő pillanatban kiold. Az "az a dolga", "azért fizetem", "azért tartom" kifejezések száraz közönye ezen a kiskapun nyit. Egy kicsit idemaszatolja korábbi majdnem-vitájuk elveit is, de az már csak a villásnyelvűn múlik, hogy mit szűr le az egészből vagy mit lát mögé, ha egyáltalán tovább gondolja a felszínnél.*
- Báróm *biccent a köszönetre a fogadóba érve.* - Bármikor. *Pillantása ezúttal nem szökik meg a villás nyelv látványától. Bár viszolygása nem szűnt, tekintete a sokadszorra tapasztalt gesztust ezúttal elismerésként fogadja, és eszerint pillant vissza a sárga szempárra. Eztán ő maga is a dolga után indul, de van valami, amit azért nem hagyna úgy a levegőben lógva.*
- Valójában *mondja még a lépcső előtt visszafordulva a férfi felé egy szóra* - nem te kerítettél elő, Báró Caldorcor *jegyzi meg egy mosollyal.* - Én kerestelek meg, emlékszel? *Kicsinységnek tűnik, de bizonyos szempontokból mégis fontos különbség.* - Ha megszerzed nekem a váltót, talán többel is fogok tartozni, mint az életem. De addig is... *tárja szét a karjait. A bájos arcra kiülő mimikából kiolvasható, hogy a kezdetektől számol az eshetőséggel, hogy bezsákolják és feldobják egy wegtoreni hajóra, de talán abban az esetben tartogathat némi meglepetést.* - Igyekszem a kedvedben járni *viszonozza a korábbi meghajlást és engedi végül útjára a Bárót.*